Vi lever på ét eksistensplan, men der findes andre.
Disse skjulte dimensioner findes overalt.
Flere lysår borte under vores fødder-
- og tilmed inden i dig og mig.
Vi består af atomer.
Der er flere atomer i øjet end stjerner i det kendte univers.
Det samme gælder alle de ting, som er større end lillefingerspidsen.
Jeg består af tre milliarder milliarder milliarder atomer -
- som hedder Neil deGrasse Tyson.
Du består af det samme, med et andet navn.
Vi plejer ikke at se os selv sådan, da den virkelighed ligger hinsides vores sanser.
Men det skal ikke stoppe os. Vi går dybere ind i underværket.
Atomer er forunderlige.
For at forstå vand, må man forstå, hvad atomerne gør.
Alle vandmolekyler består af to brintatomer og et stort iltatom.
Derfor hedder det H2O.
Er det ikke for varmt eller koldt, glider molekylerne mellem hinanden.
Molekylerne klister en smule, men ikke nok til at blive faste.
Derfor er nogen ting en væske.
Solen opvarmer vandet og med mere energi-
- bevæger molekylerne sig hurtigere. Mere er temperatur ikke.
Molekylerne bevæger sig hurtigt nok til at brække sig løs fra de andre.
Det er fordampning. Luft består af kvælstof- og iltmolekyler-
- med vanddamp og kuldioxid.
Pas på. Det er kondensering.
Dug er kondensens midlertidige triumf over fordampning.
Mens det varer, er det et lille kosmos -
- med sine egne kloder, væsner og dramatik.
For at udforske dugdråbens verdener, har vi brug for et skib.
Et skib med to motorer, videnskab og fantasi.
Det er et encellet tøffeldyr.
Det er et af mange rovdyr, der jager i dugdråben.
Men de bliver også jaget.
Dileptus er tøffeldyrets dødsfjende.
Tøffeldyret kan være heldigt og ramme plet.
Og hvis ikke, så gør rekylen, at det slipper væk fra angriberen.
Hvad kan jeg sige? Sådan er livet i dugdråben.
Den lille fyr er et bjørnedyr. Mindre end et kuglepenshoved.
Undervurdér dem ikke. De har levet på Jorden længere end os.
Omkring 500 millioner år.
For hver enkelt af os, er der en milliard af dem.
De kan leve overalt på Jorden. På de koldeste bjergtoppe -
- i kratere på aktive vulkaner og i dybe åbninger på havbunden.
De er så seje, at de kan overleve nøgne i verdensrummets vakuum.
De har overlevet de sidste fem masseudslettelser på Jorden.
En udenjordisk besøgende kunne snildt se Jorden -
- som bjørnedyrenes planet.
Hvis vi skal til bunds i dråben, må vi skynde os.
Hvert blad har hundredetusinde mikroskopiske munde -
- som kaldes spalteåbninger.
Planter ånder gennem dem. De indtager kuldioxid -
- og udånder ilt, som vi behøver. Planterne kan overleve uden os -
- men vi og alle andre dyr ville være døde uden dem.
Planterne laver mad af sollys. De kan vi dyr ikke.
For at se hvordan de gør det, må vi dybere ind.
Vi må blive 1000 gange mindre for at komme ind i skatkammeret.
Stedet, hvor de har det bedste, klorofylet.
Det er molekylet, som konverterer sollys til energi.
Alle rektanglerne er vækstceller.
De små grønne fartøjer er deres energifabrikker.
Kunne vi stjæle hemmeligheden, kom der en ny industriel revolution -
- men for at spionere må vi endnu dybere ind.
Hvilken fremmed verden har fantasiens skib nu ført os til?
Det er dugdråbens kosmos.
Vi gør lige nu i industrispionage.
Hvis fremstillingsprocessen i kloroplasterne kan afsløres -
- så afhang hele vores fremtid af det.
Denne kloroplast bruger sollys til at separere vandmolekyler til brint og ilt.
De kombinerer brinten med kuldioxid til at danne sukker.
Ilten er et biprodukt.
For at se, hvad der sker, må vi endnu dybere ind og blive mindre.
Vi må ned på atomniveau. Bingo.
Det her samlebånd er hjertet i den molekylære industri.
På molekylært niveau sker ting for hurtigt for os at se.
Vi må sænke farten en milliard gange.
De store molekyler er kuldioxid.
Hver og en består af et kulstofatom og to iltatomer.
Når sollyset rammer klorofylet-
- starter der en række kemiske reaktioner.
Vandmolekyler opbrydes, og elektroner frigøres.
Og det er bare dagholdet, når sollyset står for energien.
Det andet vagthold arbejder døgnet rundt-
- og bruger solenergien, der oplagres.
De frie elektroners energi må arbejde -
- og kombinerer kuldioxid med brint fra vandet.
Slutproduktet er sukker, som lagrer solenergien.
Kloroplasterne er tre milliarder år gamle solenergisamlere.
Dette mikroskopiske batteri driver alle skove, marker-
- havets plankton, og alle dyrene, inklusive os.
Den soldrevne biosfære indsamler-
- og bearbejder seks gange så meget energi-
- end hele vores civilisation.
Vi forstår, hvordan fotosyntese fungerer kemisk.
Vi kan genskabe processen, men vi er ikke lige så dygtige som planter.
Og det er ikke så underligt. De har gjort det i årmilliarder. Vi er jo kun lige begyndt.
Men hvis vi kunne afsløre fotosyntesens hemmelighed-
- så ville alle andre energikilder, vi er afhængige af nu, som kul, olie, naturgas -
- blive forældede. Fotosyntese er den bedste grønne energi.
Det forurener ikke luften og er kuldioxidneutralt.
Kunstig fotosyntese i stor skala kan mindske drivhuseffekten -
- som fører til farlige klimaforandringer.
Stedet er ved at fordampe. Det er tid til at smutte.
Dugdråbens liv er flygtigt.
Den dannes i den kølige nat og forsvinder i den varme dag.
Hvad sker der med bjørnedyrene?
De klarer sig. De klarer sig uden vand i årevis.
Planter dækkede faktisk Jorden i hundreder af millioner af år-
- før de producerede deres første blomster.
Det var cirka 100 millioner år siden. Kort før dinosaurerne uddøde.
Vores verden må have set småtrist ud med grønne og brune nuancer.
Der var da enorme træer, bregner og andre planter-
- men ikke en Iris' lilla nuance eller en roses røde nuance.
Orkidéer var blandt de første, der dukkede op på Jorden -
- og de er de mest varierede.
Darwin var fascineret af angraecum på Madagaskar.
En blomst, hvis pollen gemmes i bunden af en lang nektarspore.
Der er ingen bedre test af en idé end dens forudsigende formåen.
Ud fra hans teori om evolution via naturlig selektion -
- spekulerede Darwin i, at der på Madagaskar fandtes flyvende insekter-
- med utrolig lange tunger. Lange nok til at nå plantens pollen.
Ingen havde set sådan et dyr, men Darwin insisterede på -
- at et dyr med den beskrivelse måtte eksistere.
Få personer troede på ham da. Det var ikke før 50 år senere -
- at Darwin fik ret.
I 1903 opdagede man den enorme aftensværmer-
- Xanthopan morganii på Madagaskar.
Den drages af orkidéens duft og drikker pollen med sin lange tunge.
Ligesom Darwin forventede.
Det er endnu mere fantastisk, at den blev opdaget-
- når man tænker over, at 90 procent af Madagaskars regnskov er væk.
I årene efter Darwins forudsigelse kunne den være uddød-
- med alle de andre. Alle er en unik del af livets poesi.
Skrevet i atomerne af evighedens evolution.
Syrener. Det er en duft, der giver mange associationer.
Alle disse junimåneder for længe siden.
Men hvad sker der? Hvordan kan en duft starte en film i hovedet?
Vi kan jo ikke se den. Kan det være en bølge af energi som et lys?
Eller en mikroskopisk partikel? Det er faktisk et molekyle.
Hver duft, vi opfanger, uanset om den kommer fra ristet brød -
- benzin eller syrener -
- så er det molekyleskyer. Disse molekyler har særlige former.
Når jeg indånder dem, stimulerer de særlige receptorer i næsen.
Et elektrisk signal går til hjernen, som identificerer duften som syrener.
Andre dufte har andre molekyler med andre former.
Men når jeg dufter en blomst, et lejrbål eller en fedtet motor-
- så skyller minderne ind over mig.
Hvorfor kan noget såsom en blomst udløse så kraftfulde minder?
Det må skyldes hjernens udvikling.
Vores duftsans sættes i gang, når vores lugtenerve stimuleres.
Den nerve sidder tæt på amygdala.
Denne er vigtig for vores følelser.
Den er også tæt på hippocampus, der hjælper os med at danne minder.
Netværket af nerveceller, som bærer dufte fra næse til hjerne -
- er justeret til af evolutionen gennem hundredvis af millioner af år.
Det er en overlevelsesmekanisme, der opdager fare og guider os på vej.
Hvis man kan opdage et rovdyr, før det er tæt på -
- eller en skovbrand, før den omringer en -
- har man en større chance for at videregive sine gener.
Duften fra blomsterengen udløser en unik kombination af nervesignaler.
Kun den præcise kombination kan aktivere minderne om syrener.
Hvem skal mon have dem? Det finder vi måske ud af senere -
- men først venter der os et nyt uset kosmos.
Planterne trækker lige så sagte vejret. De indånder kuldioxidmolekyler -
- og udånder iltmolekyler. Jeg gør det modsatte.
Til forskel fra snefnug og fingeraftryk -
- er atomer og molekyler af samme støbning helt identiske.
Med hvert åndedrag indånder vi lige så mange molekyler-
- som der er stjerner i alle universets galakser.
Hvert åndedrag, vi udånder, spredes i luften -
- og blandes over kontinenterne. Andre kan indånde det.
Træk vejret med mig.
Vi har lige indåndet 100 millioner molekyler -
- som engang har passeret gennem lungerne på alle, der har levet.
En sådan atomreinkarnation er endnu en kobling til vores forfædre.
Selv dem, der startede vores rejse i de universer, vi ikke kan se.
Disse universer er lige så ægte som dig og mig, og de omgiver os.
Der var engang, hvor vi opdagede en ny måde at tænke på.
Det skete for små 2.500 år siden -
- på de græske øer, der ligger mellem rigerne i øst og vest.
Der kunne købmænd, turister og sømænd samles -
- og udveksle fortællinger om store konger og guder.
I ioniske byer som Miletus i det, som i dag hedder Tyrkiet -
- dukkede de første grundregler for vores nuværende livsstil op.
For første gang gengav man her dele af livet.
De blev skabt og fremført af eksperter-
- som ville røre noget dybt i publikum -
- eller bare få dem til at le.
De første stykker, dramaer og komedier blev fremført.
Her blev en ny omvæltende idé også født: Folkestyre.
De første antydninger af et, ufuldkomment dengang og nu, demokrati-
- og tanken om, at en almindelig borger har visse rettigheder-
- nåede os i den tid og på det sted.
Men jeg vil mene, at den største opdagelse fra denne antikke verden -
- var tanken om, at naturlige hændelser ikke var straffer eller belønninger fra guderne.
Naturen kunne forklares uden at indblande det overnaturlige.
Den første, der udtalte den tanke, hed Thales.
Torden eller jordskælv skyldtes ikke, at noget, du havde gjort-
- på en måde vækkede de krævende guders vrede. Nej.
Det skyldtes naturlige processer, som vi kan godt forstå.
Selv om ingen af hans påståede bøger har overlevet-
- vækkede Thales en flamme, der stadig brænder.
Tanken om kosmos ud af kaos.
Et univers, som styres af love, som vi kan godt regne os frem til.
Dette er det eventyr, der begyndte i Thales' sind.
Blot et århundrede efter Thales' død dukkede et nyt geni op.
Han, mere end nogen anden, var den første, der opdagede -
- de skjulte universer, som omgiver os.
Demokrit fra Abdera var en videnskabsmand.
En mand med en lidenskab for at kende kosmos og more sig.
Han sagde, "Et liv uden fester er som en uendelig vej uden en kro."
Er det alt? Er der ikke mere? Bare et par atomer og et tomrum?
Jep.
Tænk over det.
Verden må bestå af utallige partikler i et tomrum.
Ellers ville intet kunne bevæge sig eller gro.
Uden atomer og et tomrum til at bevæge sig i -
- så ville verden være fast, stillestående og død.
Så vær ikke kede af det. Tænk på de uendelige muligheder -
- der opstår fra forskellige konstellationer af atomer.
Skål for atomerne! I dette krus og i den her vin.
Og for latteren, de muliggør.
I keramikken findes mikroskopiske mineraler.
Forskellige krystaller med egne unikke atomarkitekturer.
Mineralstrukturer er udsøgte, men de har et begrænset repertoire.
Kvarts består af et tremmeværk af tre atomer-
- som gentages uden variation om og om igen.
Selv et kompleks mineral som topas, der består af ti atomer-
- kan blot gentage den identiske atomstruktur om og om igen.
For at løfte materie til næste dimension og undgå gentagelse -
- kræves et atom, der kan forbindes med andre lignende atomer-
- og med andre former for atomer.
Her er kulstof-atomet.
Forudsætningen for liv på Jorden. Hvorfor?
Kulstof er specielt, da det kan binde sig til fire atomer samtidigt.
Det kan forbindes med mange andre atomer og med andre kulstofatomer.
Det kan danne ringe og kæder-
- og bygge meget mere komplekse molekyler end nogen krystal.
Ingen andre atomer har samme fleksibilitet.
End ikke atomer med lignende kemiske egenskaber, som silicium -
- kan danne de fantastiske variationer, som kulstof kan.
Kulstofbaserede molekyler, kaldet proteiner, livets molekyler-
- indeholder hundredetusinde atomer.
Kulstofatomer er fundamentet i molekyler-
- der skaber alt liv på Jorden. Inklusive os.
Det er forskellen på sten og levende væsner.
Liv kan skabe molekyler, der har utrolig størrelse og kompleksitet.
Det får materie til at improvisere, udvikle sig -
- og tilmed elske.
Tag det nu roligt, far. Han rørte hende faktisk ikke.
I vores dagligdag her på Jorden, på atomniveau -
- rører materielle objekter ikke hinanden.
Hvert atom har en lille kerne -
- som omgives af elektronskyer af energi.
Når atomerne nærmer sig, trykker drengens elektronskyer pigens væk.
Over 99,9 procent af materie i et atom findes inde i kernen.
Kernen omgives af en elektronsky, der skaber et usynligt kraftfelt-
- der fungerer som støddæmper.
Elektronskyens konfiguration bestemmer grundstoffets natur.
I den normale verden rører kernerne aldrig hinanden.
Det føles som berøring, men det er vores usynlige kraftfelt-
- som overlapper og frastøder hinanden.
Atomkernen er meget lille sammenlignet med resten af atomet.
Hvis et atom var stort som katedralen her, så var kernen -
- lige så stor som det støvkorn.
Et atom består mest af tomrum.
For at forstå materie må vi endnu dybere ind -
- til et sted 100.000 gange mindre end atomet, dets kerne.
Det mest enkle og mest almindelige atom i kosmos er brint.
Dets kerne er én enkelt proton.
Brint er derfor grundstof nummer et. Skyerne, der omgiver det-
- er det område, hvor dets elektron må færdes.
Hvad sker der, når man har en kerne med to protoner?
Protoner frastøder hinanden. For at holde dem sammen -
- har man brug for andre partikler, der kaldes neutroner.
De holder protonerne i skindet.
De overvælder protonen med deres stærke kerne.
En kerne med to protoner er grundstof nummer to: Kaldet Helium.
En kerne med seks protoner er grundstof nummer seks.
Det er kulstof. Et af livets grundsten.
Kernen i et guldatom har 79 protoner.
De tiltrækker 79 elektroner i skyer omkring sig.
Lysets måde at interagere med elektronerne får guld til at glitre.
Hver ny proton i kernen kræver neutroner nok til -
- at binde dem sammen. Til en vis grænse.
For mange neutroner i en kerne gør den ustabil.
Jeg kender et sted, hvor atomkernerne faktisk rører hinanden.
Solen ligner et solidt objekt, men det er den ikke.
Den er så varm, at alle atomer er i gasform.
Forbindelserne, der danner væske eller faste former-
- er ikke stærke nok til at modstå solens hede.
Disse strømmer af gasser, som er større end Jorden -
- drives af magnetfelter, der findes under overfladen.
Hvorfor er solen så varm? Fordi dens massive tyngdekraft-
- presser atomerne sammen.
Energien i tyngdekraften forvandles til atomernes bevægelsesenergi.
Det er varme.
Jo dybere ind i solen, desto højere tryk og højere temperatur.
I solens centrum bevæger atomerne sig så hurtigt-
- at når de kolliderer, så rør atomkernerne hinanden.
Solen er en kernefusionsreaktor, der holdes sammen af sin tyngdekraft.
Den opvejes af sin tyngdekraft-
- og de varme gassers kamp for at komme ud.
Den balance har varet i milliarder år.
Den stabilitet gjorde liv på Jorden muligt.
Fusionen af brint til helium gør, at energi i form af fotoner frigøres.
Disse lyspartikler kommer langsomt til overfladen og ses som sollys.
Helium er asken i solens kernekraftsovn.
Solen er en mellemstor stjerne. Kernen er blot ti millioner grader varm.
Nok til brintfusion, men ikke heliumfusion.
Mange stjerner bliver varmere, fordi de har større masse og tyngdekraft.
De skaber tungere emner som kulstof og ilt gennem fusion.
Når de bliver gamle, sender de de grundstoffer ud i verdensrummet.
Andre endnu større stjerner -
- lever hurtigt og dør unge i supernovaeksplosioner.
I vores galakse får vi én supernova per århundrede.
De eksplosioner er meget varmere end solen.
De er varme nok til at forvandle jern til tungere grundstoffer-
- og sprøjte dem ud i rummet.
Den Store Magellanske sky er nabo til Mælkevejen.
Man kan se den på den sydlige halvkugle.
Når en supernova eksploderer, er den lige så lys som hele galaksen.
Men al det lys er kun én procent af energien, som frigøres i eksplosionen.
Resten føres videre af hele kosmos' mest almindelige, men mærkeligste partikel.
Billioner passerer gennem dig lige nu, men hvis vi sporer en af dem -
- så fører det os til en af Jordens mærkeligste steder.
At jagte en vild neutrino er en sjælden sport.
For at spore én må man gå meget vidt.
Velkommen til Super-Kamiokande.
Et underjordiskjapansk observatorium for neutrinoer.
Det ligger over 800 meter underjordoverfladen.
Hvem begraver dog et underjordisk observatorium så langt nede?
De, der jager kosmos' mest flygtige bytte. Neutrinoen.
Mængden af lysdetektorer, der omgiver 50.000 ton destilleret vand -
- er en fælde, der skal fange neutrinoer.
Andre partikler, som kosmiske stråler -
- mest protoner og elektroner fra rummet -
- kommer ikke gennem klipperne, men materie påvirker ikke neutrinoer.
En neutrino kan gennemgå 100 lysår stål uden at mindske farten.
Neutrinoer interagerer knap nok med materie.
Derfor skal der så meget til for at fange en.
De sjældne gange, hvor en neutrino rammer en partikel -
- produceres der et spøgelsesagtigt, ringformet lysglimt.
Vi venter på en partikel, der næsten ikke vejer noget.
Selv en elektron har en million gange mere masse.
Der. Da supernovaen eksploderede i Den Store Magellanske sky i 1987 -
- så ville det have set sådan ud herinde.
Den Store Magellanske sky ses på den sydlige halvkugle -
- så neutrinoerne kom ikke ovenfra.
De skal passere jord og jern under os for at nå hertil.
Men det sejeste er, at de ramte Jorden -
- tre timer før lyset fra supernovaen.
Hvis intet er hurtigere end lyset, hvordan kan det så være?
Det her er en dødsdømt stjerne.
Den ser måske normal ud, men der sker noget dybt inden i den.
Den her blå superkæmpe er allerede begyndt at eksplodere indeni.
Som rotter, der forlader et synkende skib -
- flygter neutrinoerne fra den eksploderende stjerne -
- med lysets hastighed gennem massen på få sekunder.
Men eksplosionens trykbølge går udad-
- fra midten af stjernen med en 10.000-del af lysets hastighed-
- indtil den når stjernens overflade og bliver til supernova 1987 A.
Det tog timer for eksplosionen at nå overfladen og eksponere kernen.
Neutrinoerne fik et uindtageligt forspring.
Derfor nåede lyset Jorden langt efter neutrinoerne.
Før nogen havde fanget en neutrino -
- eksisterede den i sindet blandt teoretiske fysikere.
Ligesom Darwin vidste, at der var et langnæset væsen på Madagaskar -
- så ledte en fysiker fra 1900-tallet ved navn Wolfgang Pauli...
...efter en partikel, der skulle redde en grundpille i moderne fysik.
Energiprincippet.
Hvorfor blev jeg ikke nervøs? Fordi videnskabelige love er unikke.
For at noget bliver en videnskabelig lov, må den være uantastelig.
Derfor turde jeg sætte mit ansigt på spil for energiprincippet.
Hvis man prøver det her derhjemme, må man ikke skubbe til kuglen.
Så øges energien og så vil den forårsage skader.
Man skal bare give slip sådan her.
Når man løfter kuglen, får den tyngdekraftsenergi -
- hvilket er potentialet til at falde.
Kanonkuglen er hurtigst i bunden af svinget.
Da er al energi forvandlet til bevægelsesenergi.
Når den svinger, så skifter den mellem de to energier.
Men den totale energi er konstant.
Det er et eksempel på energiprincippet.
Når kanonkuglen er sluppet, kan den ikke få mere energi, end den havde.
Den kan ikke øge farten og brække næsen på mig.
Energien er afbalanceret. Den kan ikke snyde.
Da fysikerne i det 20. århundrede for første gang beregnede atomernes energi -
- opdagede de en overtrædelse af dette princip.
De lærte, at i visse radioaktive atomer -
- så kunne kernen spontant smide en elektron ud.
Atomet forvandles så til et andet grundstof. Fysikerne var forbløffede.
Energien i elektronen og det nye grundstof -
- blev mindre end i den oprindelige kerne.
Men princippet siger: "Du må ikke ødelægge eller skabe energi."
Så hvor blev den forsvundne energi af?
I 1930 forudså Wolfgang Pauli, der måtte være en uopdaget partikel.
En partikel, der tager energien med sig.
Men Pauli troede, at den partikel måske var så lille -
- hurtig og undvigende, at den for evigt forblev uopdaget.
Men der svigtede hans fantasi for en sjælden gangs skyld -
- for videnskaben prøver altid at grave dybere.
En generation senere blev Paulis neutrinoer opdaget -
- i stråling fra et atomkraftværk.
Vi har, dog vanskeligt, fundet dem lige siden.
Dagens forskere prøver at finde en måde -
- at ride på neutrinoerne hele vejen tilbage til tidens oprindelse.
Vi rejser lige så langt som dem for at nå evighedens væg.
Evighedens væg er intet nyt.
Vores forfædre nåede den, lige så snart de forestillede sig den.
For en million morgener siden, i det 13. århundrede f. Kr. -
- byggede egypterne et tempel i Abu Simbel-
- for at hædre faraoen Ramses 2., der er afbildet i fire statuer.
Over denne mægtige konge står Re-Harakhti med falkehovedet.
Solguden.
Templet var designet, så sollyset kun nåede ind i det-
- to dage hvert år.
Når strålerne når ind i templet, bades statuerne af guderne i et gyldent sollys -
- før de når ind i helligdommen.
Selv der er én gud skjult i skyggen.
Skabelsens gud Ptah.
Som om universets oprindelse for evigt skal holdes skjult.
Føl solen mod ansigtet.
Energien, der varmer jer, begyndte sin rejse for ti millioner år siden -
- i solens centrum.
Til forskel fra neutrinoer behøvede fotonerne så lang tid.
Hvorfor? Fordi de kolliderede med solens atomer millioner gange i sekundet.
Hver kollision sendte dem i tilfældige retninger.
Da de nåede overfladen, kunne de drage af sted -
- med lysets hastighed fra solen til dig på otte minutter og 20 sekunder.
Ti millioner år gammelt lys mod ansigtet.
Hvad skete der, da det lys forlod solens kerne?
Den kosmiske kalender komprimerer de 13,8 milliarder år -
- til ét eneste år.
Hver måned er omkring en milliard år, og hver dag er cirka 40 millioner år.
Universet er så gammelt, at på denne kalender -
- så fører ti millioner år os kun tilbage...
...til klokken 18 den sidste aften den sidste dag på året.
Men hvad med os? Vi eksisterede endnu ikke.
Da var vores forfædre antropoide aber, der svingede sig i træerne i Afrika.
For os føles ti millioner år som lang tid -
- men det er bare en eftermiddag på kosmos' tidsskala.
Solen begyndte med brintfusioner for 4.500 millioner år siden.
Den 31. august på den kosmiske kalender.
Mælkevejen er cirka 10.000 millioner år gammel.
De første galakser blev dannet nogle få milliarder år tidligere.
Noget hindrer mig i at gå længere tilbage i tiden.
Hvad er det her?
Det er lys og tids egenskaber.
Eftersom lys har en begrænset hastighed -
- så ser man bagud i tiden, når man ser ud i rummet.
Jo længere vi ser, desto ældre er lyset.
Vi kan ikke se længere end det her i kosmos.
Det er et babybillede af universet, da det blot var 380.000 år gammel.
Det er et kvarter inde i 1. januar på den kosmiske kalender.
Hvis vi ser, så vidt vi kan, med mikrobølgeteleskoper -
- så ser vi det her. Skæret efter Big Bang.
Forestil jer, at al materie og energi i universet -
- blev koncentreret til noget, der ikke var større end den her.
Så stort var universet, da det var en billiontedel -
- af en billiontedel af en billiontedel af et sekund gammel.
Al materie i 100 milliarder galakser der nu er spredt ud over milliarder af lysår -
- lå engang inde i noget, der ikke var større end en marmorkugle.
Forestil jer, hvor massiv den var. Intet lys kunne trænge igennem -
- men det var ingen hindring for neutrinoer.
Big Bang må have skabt store mængder af neutrinoer -
- som fløj uhindret gennem den vanvittigt tætte materie.
Det, der gør dem næsten umulige at opdage, er det -
- der gør, at neutrinoer kan sejle gennem tidens begyndelses slør.
Hvor er de nu? Her, der og overalt i hele universet.
Neutrinoer fra oprindelsen findes inden i dig.
Fra en marmorkugle til kosmos.
Det her er vejen, som Thales og Demokrit startede for 2.500 år siden.
En vej af uendelig søgen. En jagt efter nye verdener-
- og en større forståelse af naturen.
Hvem af jer tager faklen -
- og fører os videre det næste stykke af vejen?